Izvini, čovek. Žao mi je, ali žurim.
Donna. - Ray, ćao.
Prelepo je. Ne mogu da verujem koliko si mi nedostajao.
Ray. Kako ide?
Dosad je išlo dobro. Šta on radi ovde?
Nije ono što misliš. Moja mama živi ovde. Došao sam da je iznenadim.
Pa, meni jesi iznenadio. Jel' ovo bio jedini avion koji si mogao da uhvatiš?
Ma daj, upali smo po nižoj tarifi. Znaš ono, platiš jednu, dobiješ dve.
Dobra fora. - Ray, opusti se, može? Gle, nisam ovde da bih ti kvario nešto.
Nećeš ni znati da sam u gradu.
Pa, da odemo po svoj prtljag, a? - Naravno.
Dobrodošla u Portland.
Znaš, definitivno mislim da treba da kreneš sa malim talasima
sa desne strane na glavi. - Jel' to hoćeš da zažalim što sam te povela sa sobom?
Pa, ne bih da misliš kako te obeshrabrujem u ovome, u redu?
Ne tražim ja tvoju dozvolu. Samo želim tvoje umetničko mišljenje.
Mislim, neki misle da tetovaže kreiraju "senzualnu mistiku" kod žene.
Da, a neki ne misle tako. Veruj mi, već si ti dovoljno mistična.
Gle, Dylane, spremam se za ovu tetovažu. Mislim, ti si tako mrzovoljan
jer ti se ne sviđa Charleyev scenario.
Hej, sviđa mi se taj scenario. Samo mislim da kad tvoj...
kad ti glavni lik veruje u reinkarnaciju, imaš i problemčić sa kredibilitetom.
Pa, kad si tako jak u vezi toga, što obilaziš njegovog hipnoterapeuta?
Hej, pravim malo istraživanje. A ti graviraš modni detalj na svoju kožu.
Misliš li da boli? - Šta, ono? Ne! Zezaš me?
Mislim, vidi, imao sam prijateljicu koja se zentala, zbrisala jednom, ali ti...
ti si tvrđa nego što je ona bila. - Onda,
imaš li još pozitivnih vibarcija za ovo ovde? Podebljanja, boje, elegantne šare?
Šta si smislila?
Pa, zovite me neodlučnom, ali... još nisam sasvim sigurna šta ću?
Mislim da ovo treba da prenoći u meni.
Ona je... kokošinjac. - Vratiće se ona.
Ćao. - Zdravo. - Vidite, pitam se možete li mi učiniti uslugu?
Ime mi je David Silver, i znam da trebate da žagorite sa ljudima odavde,
ali... ja sam ovde u poseti mami i želeo bih da je iznenadim.
Naravno. Kako se zove vaša majka? - Sheila Silver.
Ne vidim je. - Znate šta, možda je pod devojačkim prezimenom.
Matthews, Sheila Matthews.
Ima nekoliko Matthewsa, Jim, Harold. Ali nema Sheile.
Radi za McPhersona, u računovodstvu. - Scott McPherson?
Da, taj je. - Oni su na desetom spratu. Nazvaću ih, ako želite. - Hvala puno.
Batice, sviđala mi se tvoja majka. Bila je vrlo zabavna dama, kada je htela.
I talentovana. Treba da čuješ kako svira klavir na našoj Božićnoj proslavi.
Pa, šta se desilo? - Mislim da tvoja mama nije prevagnula šta želi.
Da, nikad pre nije morala da radi. Uvek je imala novca.
Nije dolazila na vreme često. Nekim danima, nije ni dolazila.
Kadrovska nije imala izbora. Žao mi je.
Kada je vidiš... puno je pozdravi.
Hoću. Idem sada. Hvala vam.
Izvinite, mora da sam pogrešio stan. - Možemo li nekako da vam pomognemo?
Mislio sam da je ovo stan moje mame. Sheila Silver.
Vidite, stigao sam ovamo iz L.A. i... siguran sam da je bila ovde.
Mora da je bila prethodni stanar. Uselili smo se prošle nedelje.
Da slučajno nemate njenu narednu adresu?
Ne, ali probajte kod menadžera. On je dole u 1-a. - Super, hvala.
Izvinite, jeste li vi menadžer? - Žalim, nema praznih mesta.
Ne, ne tražim stan. Tražim svoju majku, Sheilu Silver.
Stanovala je u 3-g.
Srećno. Ja je tražim već dva meseca.
Ne razumem. - Zbrisala je. Duguje mi 4 kirije.
Ne, to mora da je neka greška. - Nema greške. Tvoja majka je neplatiša.
I zbog gomile računa koje je pravila, nisam jedini koji je traži.
Znači ne znate gde je sada? - Pa da to znam, tužio bih je sudu.
Učini mi uslugu, ako je nađeš. Reci joj da mi duguje 2 hiljadarke.
35 dolara, gospodine.
Ćao, već sam počela da dižem ruke od tebe. Uđi.
Znači, ovde si zapravo odsela tokom požara, jel'?
Da, za vreme klizišta, zemljotresa. - Opa, zaslužila si medalju časti
od Asocijacije Vlasnika iz Malibua.
Znaš, mislim da ni ne želim da živim nigde drugde.
Celokupna okolina je smeće. Kako ovo mesto uopšte opstaje?
Da, pa, to je kombinacija sreće i sudbine. - Čuo sam za sreću.
Što mi ne ispričaš sudbinski deo? - Jesi li za šolju čaja?
Šta imamo? Kamilicu, nanu, limunov fijuk. - Može, fijukni me.
Nisi mi ispričala deo sa sudbinom. - Charley me upozorio da si skeptičan.
Znači nećeš da mi kažeš? - Hoću, hoću, ali moraš nešto da mi obećaš.
Obećaj da nećeš otrčati nazad u taksi, kad ti ovo kažem.
Ovo nije prvi put da sam preživela požar.
Govoriš o nekom drugom životu? - Nekoliko njih.
Vidi, želim da pomognem Charleyu da sredi malo svoj scenario, u redu?
Ali svaki put kad napiše scenu gde heroj misli o
čizmama koje je nosio u prvom krstaškom pohodu, izludi me.
To se ne prodaje, a publika misli da smo ćaknuti.
Znaš, moram da ti kažem nešto. Zvučiš isto kao i ja pre par godina.
Hoćeš da kažeš da nisi oduvek bila sveznajući guru sa Malibua?
Ne, nekad sam bila vrlo uspešan i obavešten administrator u Oblasti Oranž.
Ali... jednog dana me je neko hipnotisao, i...
moram ti reći da je bilo kao eksplozija i svo ovo putovanje je počelo za mene.
Nisam spreman da preuzmem putovanje.
U redu je. Istina je da sam bila kanalisani putnik unazad 500 godina.
Mogu ja da čekam.
Onda, reci mi da si se predomislila, da ćeš mi dozvoliti da ti skinem odeću
i vodim ljubav sa tobom cele noći. - Ućuti i ljubi.
Jel' da to shvatim kao "da"?
Nisi me valjda zvao čak ovamo da provedem vikend u tvom krevetu?
Pa, padalo mi je na pamet, ali nisam, zapravo imam plan da odemo iz ove sobe.
Grad je pun malih, opuštenih kafića i klubova, a ljudi su ovde prijatni.
Nije nimalo kao u L.A.
Kul, ali... ne moramo da idemo odmah, zar ne?
Nedostajala si mi. Skoro sam zaboravio kako je dobar osećaj.
Navrati kasnije! Zauzeti smo!
Ja sam. David.
David? - Rekla si mu gde odsedamo?
Nije to neka tajna. - Znao sam da će se ovo dogoditi. - Ne, Ray...
Gle, raskrsti sa njim.
Gle, Donna, izvini, ali nisam znao gde drugde da odem.
U čemu je problem?
U mojoj majci.
Davide, šta se desilo? - Ne mogu da je nađem.
Najurena je sa posla, bio sam i do njenog stana. Čak ni ne živi više tamo.
Vidi ovo. Čekaj da vidiš ovo.
Mejl od pre mesec dana.
Alimentacija od mog oca, čak je nije ni unovčlila.
Čekaj, čekaj. Ako alimentacija nije unovčena, zar to tvoj otac ne bi primetio?
Ne znam, ne kapiram ja ovo ništa.
Kad si zadnji put pričao sa njom?
Na Badnje Veče. Bila je dobro.
Nisi pričao sa majkom još od Božića?
Nismo baš bliski. - Tako i izgleda.
Gle, meni je... žao što sam sve ovo svalio na vas narode.
Ne, ne, u redu je. Znaš šta? Daćemo ti jednu sobu i smisliti nešto, zar ne, Ray?
Radi kako hoćeš. Ja odoh do kluba da proverim zvuk.
Videćemo se tamo. Jel' može tako?
Imam li neki drugi izbor?
Vidi, vraćam se brzo. Ostani ovde, može?
Ray, čekaj malo.
Gle, žao mi zbog svega, ali šta je trebalo da uradim?
Zašto je uopšte morao da ti se zakači za rep?
Rekla sam ti, došao je da obiđe mamu.
Donna, koliko dugo se nismo videli? - Znam, znam i žao mi je.
Gle, ako možemo da svratimo do kluba i pozajmimo tvoj kamionet,
bilo bi mnogo lakše da je nađe. - Ne, neka iznajmi auto.
Ray... - Hej, može sebi da priušti.
Pa, hvala ti na pomoći. - Gle, ne pravi od mene ovde lošeg momka, u redu?
Samo sam hteo da budem sa tobom.
Znam. Doći ću što pre budem mogla, u redu?
Čuo sam šta se desilo tamo u hodniku.
Ne brini za to. Preboleće on to.
Imaš li ideju gde bi mogla da bude?
Da, možda.
Imate li vas dvoje lične karte? - Ne, gospodine. Nismo došli da pijemo.
Tražim nekoga ko je ovde često svraćao.
Da, slali smo ovo stalnim gostima za Valentinovo.
Pa, onda možda znate koga tražim. Zove se Sheila Silver.
Sheila.
O, da. Sheila. - Ona je moja majka. - Sheila ti je mama?
Da, ličiš malo na nju. - Pa, jeste je viđali u zadnje vreme?
Ne, neko vreme. Mada, đavo će ga znati.
Hej, mali. Dođi ovamo.
Poznajem Sheilu Silver. Video sam je prošle nedelje. - Gde?
Mislim da želi da ga častiš pićem. - Da.
Konobar, možete li pomoći čoveku? - Pa, hvala na ljubaznosti, sinko.
Onda, gde ste videli moju mamu? - Sređivala je radnju u Hotelu Reno.
Jel' to daleko odavde? - Par blokova. U ulici Klensi.
Hvala vam. - Ček, ček, ček, kako mislite "sređivala" radnju?
Idemo.
Šta si saznao? - Živela je ovde, dok nije uhapšena
zbog nezakonitog ponašanja i javnog pijanstva. - Majka ti je hapšena?
Ne verujem da se događa.
Mislim, mama je tip žene koja nosi Šanel odeću i kad ide na utakmice Male Lige.
Šta bi je nateralo da tako nisko padne?
Bolje je da pozoveš oca.
Biće sve dobro.
Pa, tata kaže da će stići sutra. - Dobro je. - Da, valjda je.
Kad god dolazi do moje mame, uvek... postane čudan.
Kako to misliš? - Pa, ne znam, rekoh mu sve kako jeste,
a on... čak nije ni zvučao iznenađeno.
Evo. Ovo je stiglo sad iz laboratorije. Možda pomogne.
Ne možemo ništa dok ne prođe 48 sati od njenog nestanka.
Šta to govorite? Nije primila mejl već 3 meseca. - Znam. Ali sad je prijavljeno.
Moramo da čekamo 48 sati dok nešto zvanično ne preduzmemo.
Ne razumem vas. Hapsili ste je pre 6 nedelja. Što ste je pustili?
Što niste zvali njenu porodicu? - To nije u našoj nadležnosti.
Mogla je da pozove koga želi. Uostalom, zabeležili smo je,
žrtve nikad ne podnose krivične prijave, pa nije ni bilo bitno.
Da, možda vama.
Vidi, znam da zvuči grubo.
Jeste proverili skloništa? - Nismo još. - Ja bih na vašem mestu.
Sa srećom, sinko.
Skoro će 9:00. Bolje je da kreneš. Ray kreće uskoro.
O, Bože, na njega sam skroz zaboravila. Nazvaću ga. - Donna, idi.
U redu? Neću da se isprečim između vas.
Šališ se? Ne želim da te gubim iz vida u ovakvoj situaciji. Razumeće on.
Obećala si da ćeš doći ovamo. - Gle, još nismo pronašli Davidovu majku.
Još uvek tragamo. - Pa, propustićeš predstavu!
Žao mi je. Dolazim što pre budem mogla. - Ne, zaboravi. Videćemo se u motelu.
Ray...
Ćao. - Ćao. - Mogu li vam pomoći?
Da, ja... tražim svoju majku.
Ne prepoznajem je, ali svake noći ovde viđam nova lica.
Možete da prođete kroz prostor ako želite. Možda vam se posereći.
Super. Hvala vam. - Naravno.
Izvinite. Izvinite.
Osećam takvu krivicu. - Zašto?
Mama je je molila milion puta da dođem i posetim je.
Odbio sam svaki put.
Imao sam opravdanja, obećanja, ali nikada nisam došao.
Nemoj sebe da kriviš.
Pogledaj je. Izgleda 10 godina starije otkad je otišla iz L.A.
Što je uopšte dolazila ovamo? - Ne znam.
Rekla je da želi da počne iz početka, ali...
znam da je samo htela da pobegne što dalje od mog oca.
Da, ali zašto u Portland? Mislim, da li je imala nekoga ovde?
Žive duše.
Pre odlaska, rekla mi je da je umorna od pretvaranja da je srećna i radosna.
Mislila je da kiša više odgovara njenom raspoloženju.
Istina je da sam nekako osetio olakšanje kad je otišla.
Shvatio sam da se više neću morati svađati sa njom.
A sad bih sve dao da mogu da joj čujem glas.
Naćićemo mi nju. Znam da hoćemo.
Bolje nam je... da krenemo. Čeka nas duga noć.
Mislim da bi trebalo da napraviš jednu zmiju, koja bi krenula odavde,
pa bi se umotavala dovde, i glavu zmaja tačno ovde,
čija bi desni obraz bio tvoja guza, pa sve nadole do ovde,
i onda ovde na butini natpis: "Rođen da gubi." Šta misliš?
Hoćeš prestati da me zavitlavaš? - Ne mogu da ti pomognem, preglupo je.
Ja... Slušaj, ozbiljna sam! - Znam da si ozbiljno bolesna.
Svako ko želi da trajno unakazi svoje telo, treba da ide na ispitivanje glave.
Pa, znaš kako, ako i napravim tu tetovažu, ti ne moraš da je gledaš.
Nećeš ti to uraditi. - Hoćeš da se kladimo?
Znaš šta, ti si još luđi od mene.
Ne mogu da verujem da te je taj ludački slučaj hipnotisao.
Hej, desilo se samo jednom, i ostalo je bez posledica, uostalom
ne radi se ovde o odabiru životnog stila, u redu?
To samo radim zbog Charleyevog filma, to je to. - Znaš, u vezi ovog drugog,
ti i tvoja majka imate toliko toga zajedničkog.
Znaš šta ću da ti poklonim za rođendan?
Nabaviću ti veliki kristal, koji ćeš okačiti oko vrata,
i koji ćeš trljati pre nego što zaspiš. - Ne, ne. Radije bih istrljao tebe.
Ovako ćemo. Mislim da treba da nabaciš Aladinovu lampu, koju ćeš tetovirati ovde.
Tako ću ja moći da trljam sve dok onaj duh ne izađe napolje.
Pa, to si već radio. Zbog toga sam ti se i vratila.
Zaista? - Što si tako okrutan prema meni? - Ne znam...!
Molim te, ne ljuti se. - Zašto ne bih bio ljut?!
Proveo sam noć čekajući te! Svirao sam dve ture! Svima rekao da dolaziš.
Gde si bila kog vraga?! - Znaš gde sam bila.
Pomagala sam jednom od najboljih drugova da pronađe svoju majku.
Ray, stavi se u njegovu kožu. - Da, život je kučka.
Ne... ne mogu da verujem da si tako bezdušan.
Kad bi LuAnn bila na jednoj tervenki, i završila na nekom smetlištu,
šta bi ti uradio, ostavio je tamo? - Hej, ne mešaj moju majku u ovo!
Vidi, sve što ti kažem je to da sam sad potrebna Davidu.
Ne mogu da mu okrenem leđa.
Gle, spasao mi je život. Ne mogu da ga napustim.
Dobro. Toliko te treba, eto ga s' druge strane hodnika. Idi i spavaj sa njim.
Kako možeš to da mi kažeš? - O, da, zaboravih. Ti ne spavaš ni sa kim.
Znaš šta? Odlazim. - Ne ideš ti nigde, dok ja ne dozvolim!
Idem odavde.
Donna, vidi, žao mi je, nije bilo namerno. Nisam...
Ne diraj me!
Donna, daj!
Prokletstvo.
Mogu li da pričam sa Donnom? - Da. Samo napred. U kupatilu je.
Hej, Donna, možeš li izaći odatle, molim te?
Onda, šta se to zbilo sa vama dvoma?
Šta je ona rekla? - Nije rekla ništa. Utrčala je uplakana i pravac u klonju.
Šta je ovo? - Ključevi od mog kamioneta. Iskoristite ga ujutru.
Treba da obiđete veliki deo grada.
Hvala.
Ray.
Gle, čoveče, za ništa od ovoga nije Donna kriva.
Veruj mi, nisam želeo da vam se isprečim.
Hej, puno toga ste u prošlosti prošli. - Da. Beše to nekad davno.
Imaš i mapu grada u kaseti ispred suvozača. - Hvala puno.
Donna! Hej... Ray nam je pozajmio njegov kamionet.
Laku noć, Davide. Pokušaj da se naspavaš, u redu?
I vi.
Vidi, Donna, žao mi je. - Znam.
Nikada te ne bih povredio.
Moraš da veruješ u to.
Verujem.
Volim te toliko, a mislio sam da te gubim. - Ne.
Volim te.
Ćao, mali. - Ćao.
Ćao, Donna. - Ćao, Mel.
Kako se držiš? - Gledali smo svuda.
Ne znam da li je još u Portlandu, ni da li je živa.
Znajući Sheilu, u blizini je nekog kineskog restorana,
uzima neki "moo shu" i pita se oko čega smo digli celu frku.
Donna, David mi je rekao koliko si bila divna. Ne znam kako da ti zahvalim.
Idite vi po torbe, a ja ću po kamionet, pa se vidimo ispred ulaza. Može?
Hvala. - Hvala.
Panduri rekoše da je mama odlepila.
Davide, sedi na kratko.
Ne znam ni odakle da počnem, ali...
tvojoj mami je ustanovljena dijagnoza manične depresije.
Koristila je nešto što se zove litijum još kad si bio dečak.
Znači, govoriš mi da je mentalni bolesnik?
Da.
Kako mi to niko nije ranije rekao? - Davide, bio si mali.
Nisam mogao da te stavim na koleno i kažem, "Davy, mama ti je odlepila.
Postoji dug istorijat mentalne bolesti u njenoj familiji.
Sad uzmi svog medu i nazad u krevet." - Da, bio sam dečačić, ali
nisam već neko vrema, tata. Mislim, mogao si da mi kažeš malo ranije.
Žao mi je.
Trebalo je da ti kažem. I hteo sam.
Ali tvoja mama ne bi želela da to ikad saznaš.
Zašto? - Davide, najteža stvar svakom roditelju je da kaže detetu da je raspad.
To čak i ne zvuči kao da pričamo o mami. Mislim, zvuči kao...
da govorimo o nekom potpunom neznancu.
Tvoja majka je...
uvek imala dosta samokontrole. Uzimala je litijum svakodnevno, čak i ako je
mrzela lek više od same bolesti.
I onda onog leta kada si otišao u Kamp Hessa Krramera...
prestala je da uzima pilule, i za samo 7 dana, letela je kao zmaj.
Potrošila je 20,000$ na "Rodeo Drivu" jednog popodneva.
Kad sam saznao za to,
probao sam da je zaustavim, ali je postala nepodnošljiva.
Razbila je sav porcelan po kući, i nakon toga skroz pukla.
Kad si se vratio kući, bila je kao da se ništa nije dešavalo.
Izvini što sam ti sve ovo lagao.
Tata, nije unovčila svoju alimentaciju mesecima unazad.
Mislim, zar nisi pomislio da nešto nije u redu?
Nadao sam se da je pronašla nekoga ko se brine o njoj.
Nisam želeo da opet budem izigran,
nakon čega sam rešio da se povučem.
Šta onda sad da radimo?
Molimo se Bogu da je nađemo, i pružićemo joj svoju pomoć.
U redu, odaberi jednu tačku na zidu i koncentriši se na nju.
Dobro. Koncentrisan sam. - Hajde. Ako nećeš da se posvetiš ovome,
ne možeš biti hipnotisan.
Ako imaš rezervaciju, možeš da kreneš na put.
U redu.
Dobro. Nisam došao ovde jer praviš odličan čaj.
Radite ono najgore. - U redu, tako je već bolje. A sad...
Kad te budem hipnotisala, neka ti misli budu opuštene.
Dozvoli svim tim mislima da izađu iz tebe. Može? - Može.
Koncentriši se na zvuk moga glasa. Sad zamisli da si u liftu.
Zamisli prostor. Osmotri ga. Pogledaj brojeve. Na 32. si spratu.
Sad gledaj brojeve koje odbrojavamo,
i kada stignemo do 1, bićeš potpuno opušten.
Udahni duboko.
32... 31 ...
30... diši...
29... 28...
Sad lagano zatvori oči. Tako. 27...
26...
25...
opusti se...
24... 23...
22...
Dylane, u redu je. U redu je, tek smo počeli.
Ne, ja sam završio. - Ne, ne, čekaj. Vidi, obećavam ti
tu, tu nema ničega što može da te povredi.
Mislim, možeš da se vratiš tu sada ili bilo kada, kad poželiš.
Imao sam bliski susret sa smrću prošle godine, i još uvek imam...
neke snove, zbog kojih se tresem.
Trebalo je da mi kažeš.
Snovi, imaginacije i regresije, sve je to povezano. - Da, to mi je utešno.
Ali je tako. Mogu li ti reći tajnu? Nisam apsolutno sigurna da smo živeli pre.
Mislim da postoji mala mogućnost da je reinkarnacija samo koještarija.
Meni kažete. - Ali ono u šta sam sigurno sigurna
je da ono što ovde radimo, istraživanje duše,
samootkrovenje, moćan, veoma moćan alat
i ako možeš da se vratiš unatrag, onda možeš to i da razumeš.
Možeš da odrasteš, naučiš, promeniš se, ali treba i da se opustiš, u redu?
Da bi nešto razumeo, moraš i da se poveriš.
Ili ne. Jel' tako? Mislim, rekli ste i sami da ne može svako biti hipnotisan.
Znaš šta? Idući put ćemo ovo da uradimo u tvojoj kući.
Biće ti mnogo komfornije. - Idući put?
Stvarno mislite da će biti idućeg puta? - Aha.
Tata, zaista ne moraš da ostaješ ovde.
Da, sigurna sam da možemo da vam nađemo lepši smeštaj u centru.
Biću ja dobro. Nismo baš na odmoru.
Ćao, drago mi da ste se vratili. Upravo je zvao neko ko je video vaš flajer,
i zna gde ti je mama.
Hvala vam.
O, Bože.
Sheila? Sheila, ja sam. Mel.
Mama?
Mama, ja sam... David.
Mama, pogledaj me, molim te.
David? - Jeste. Jeste, mama, ja sam.
Vidi, tata...
Moram da znam oko ove bolesti koju pominješ, da hara maminom porodicom,
ko je još ima?
Tvoja divna tetka je hospitalizovana kad ti je majka bila devojčica.
Nisu primetili maničnu depresiju od tada,
ali kako je tvoja mama pričala, imala je slične takve uspone i padove.
Šta je sa mnom?
Prošle godine, kad si bio pod opijatima,
deo mene je zaravo osetio olakšanje saznavši da je uzročnik kristal-metadon
a ne samo tvoje telo. Davide, vrlo je važno da se ne glupiraš
sa drogama, nikad više.
Ako imaš ikakvu sklonost koja vodi ka ovom stanju, droga je okidač. Razumeš?
Da, razumem!
Izvini...
samo sam čuo previše podataka odjednom.
Znam.
Onda, šta ćemo sa njom? Mislim, ne možemo je ostaviti ovde samu.
Mnogo sam razmišljao o tome. I razgovarao sam sa doktorima.
Misle da treba da je ostavimo ovde za neko vreme. Promena može biti užasna.
Ali, čim malo ojača, vratićemo se po nju i odvesti je u L.A.
Gde će da živi? Ja ne mogu se brinem o njoj, ti ne možeš.
Postoje ovakva mesta, koja su nalik kućama.
Ostaće u jednoj takvoj neko vreme, dok ne nađe neki posao,
a onda ćemo joj pronaći i neki stan.
Hvala, tata. - Na čemu, Davide. Majka ti je.
Zajedno smo te doneli na ovaj svet i zbog toga ću joj uvek biti zahvalan.
Umirem od gladi. - Hej, ne puni se tim smećem.
Izvodim te ne večeru večeras. - Jel'? A gde idemo?
Pa, to je iznenađenje. Ali, nakon svirke, ti ja odosmo na neki splav.
Ne mogu da dočekam.
Slušaj... u vezi onog od sinoć...
nisam takav.
Znam.
Stvari su... pošle onako kako nisi planirao. - Upravo tako.
Mislim, kul je biti sa bendom na turneji i sve to, ali...
puno je pritiska uticalo na mene da onako odreagujem, znaš to?
I kad se Silver pojavio tek tako,
to me podsetilo da ti je trebao neko one večeri u stanu...
on je bio taj koji te je spasao od onog ludaka,
a ne ja, znaš?
Ono što znam jeste da me voliš. Jedino to je bitno.
I pošto nam je preostalo još par dana da provedemo zajedno,
mislim da treba da ih provedemo savršeno. - Važi.
Evo! Dolazim.
Zbog čega se tako smeškaš? - Onako.
Onako?
Raskopčaj dugmad.
Ne.
Vrh.
Zezaš me? Šta si...? Šta si ti, otkačila? - Šta je, sviđa ti se?
Ma... ne! - Mislila sam da hoće.
Sviđa? Ne, ne sviđa... Znaš šta? Možemo da odemo do doktora
jer oni imaju laser i sa njim da ovo... - Dylane, čuj, lažna je.
Spašće i sama, za nekoliko dana.
Zaista sam te prešla. - Da, zaista jesi. Srećna?
Ali, ova se ne skida. - Znači stvarno si to uradila, a?
Jesam. Ne sviđa ti se?
Bela rada? - Da, ona fora: voli me, ne voli me.
Ne voli te.
Ali... kad si već tu...
Davide? - Mama.
Osećam se kao da sam... spavala nedeljama.
Veovatno i jesi.
Tako se stidim. - Mama, nemaš čega da se stidiš.
Što ne pokažeš majci ono što si našao. - Hoću.
Šta je to?
To je, to je snimak koji si napravila pre mnogo vremena.
U redu, 1, 2... - Sećaš se kad si učila Davida da svira klavir?
Da li spavaš? - Još jednom.
Da li spavaš?
To je lepo. Hajde. Nastavi.
Brother John, Brother John...
Ja... nikada nisam htela da budeme nikome teret.
Uvek sam mislila da mogu sama o sebi da se staram.
U redu, veliki završetak.
Da, ali... ne moraš to više da radiš.
Dylane?
Halo?
Ćao. Tu si ti.
Gledao sam u mesec.
Pa, može li se igrati u dvoje? - Ne.
Šta je to sa tobom? Nešto sam loše uradila?
Ne.
Jesi li video nekog aveta kod Molly?
Ne sviđa mi se ideja da budem hipnotisan.
Čuj, veruješ li zaista toj Molly?
Ne verujem nikome. - Onda je otkači.
Slušaj, ovo je moj otac umeo da kaže,
"Ovde smo samo kratko,
zato moramo dobro da se provedemo."
Da, u tome i jeste problem.
Vidiš, ja, mislim da možda i nismo ovde samo na kratko.
Prevod i obrada : the kid
Preuzeto sa www.titlovi.com